Kaj počneš tukaj?
Georgianna je odšla že pred pol ure. Zamudil boš.
Daj na moj račun.
Na tvoj seznam.
Račun se sliši, kot da boš moral nekega dne vse odplačati.
LJUBEZENSKA PESEM ZA BOBBY LONGA
Čas ni bil nikoli prijatelj Bobby Longa.
Vsakič znova ga je preslepil...
Najprej mu je dopustil verjeti v radodarnost narave, potem pa ga je tega okradel.
Po romanu "Off Magazine Street", Ronalda Everetta Cappsa.
Izgubili smo Lorraine, čisto vsi...
A veliko preden je umrla.
Tukaj ne smeš parkirati. Spet boš dobil kazen.
Nobenih znakov ne vidim, gdč. Daisy.
V redu je. Od tukaj lahko stopim na pločnik.
Naroči mi pivo.
Si našel delo?
Si počistila to sranje?
Tisti Bobby je danes ponovno klical.
Ponovno? -Pred nekaj dnevi je klical, se spomneš?
Ne, nisi mi povedal. Kaj je hotel?
Hotel ti je povedati za Lorraine.
Kaj je z njo?
Umrla je.
Kaj?
Mrtva je. Klical je ker je mislil, da bi morala vedeti.
Lorraine je umrla in ti mi nisi povedal?
Na Lorraine. Da bi končno našla mir.
Kaj pa zdaj? Vas je končno vrgla ven?
Ne.
Nikoli ne bi. Prav tako ne bi Bog dopustil kaj takega.
Res? In zakaj ne?
Zato ker Bog pozna mene in jaz poznam njega.
Cecila je zelo pretreslo. Prepričaj se, da bo jedel.
Vidiva se kasneje.
Nič ti ni pomenila...
In ti nisi nič pomenila njej. Nisem pomislil, da bi te lahko zanimalo.
Daj no, draga, nehaj.
Žal mi je, prav?
Zakaj mi ne skuhaš večerje, jaz pa si grem sposoditi kak pornič?
Moram na pogreb, Lee...
Razen, če sem ga zamudila, ker si mi pozabil povedati,
da je moja mati mrtva! Prekleti osel! Odhajam!
Nikoli ni bila tvoja mati!
Purslane? Ponovno Bobby Long tukaj.
Ne vem, če se me spominjaš...
Toda ni te bilo na pogrebu tvoje mame.
Nasvidenje.
Imaš cigarete?
Žal mi je...
Odhajate k Cecilu? -Ja.
Se vidimo, fantje. -Se vidimo tam.
Imaš ogenj?
Mislil sem, da jih nimaš. -Saj jih nimam.
Ne za Juniorja.
Mora odnehati. Grozen emfizem ima.
Ko slišim kako kašlja, me kar strese.
"Krasen mrlič bo, toda jaz mu ne bom pomagal."
Seveda ne. Pomagaj umreti le sebi. To je moje vodilo.
Si dobil dekle? Je sploh na tekočem?
"Krasen mrlič bo." -Daj, no. Charles Dickens.
Misliš resno? To je Martin Chuzzlewit.
Brihtnež.
New Orleans je mesto skušnjav.
Mesto pripovedk in iluzij.
Mesto iz katerega bi morala Lorraine zbežati...
Prav tako, bi morala zbežati tudi jaz in Bobby.
Stran iz Alabame...
Stran od življenj, ki niso bila več najina.
Res sem mislil, da postaja vedno boljša.
Kdaj je bilo to?
Pred nekaj leti. -Oktobra bo šest let.
Je minilo že toliko odkar smo jo nazadnje videli?
Odkar si jo ti videl.
Moral bi iti s teboj v bolnišnico.
Moral bi storiti veliko stvari.
Prihajam.
Je to Lorrainina hiša?
In kdo si ti?
Nihče. Tukaj živim.
Kar naprej.
Prijeten dom.
Hvala. Trudiva se.
Nisi tako star, da bi lahko bil Bobby. -Zato, ker sem Lawson.
Prav.
Žal mi je za tvojo mamo. Zelo si ji podobna.
Oprosti ker sem te zbudila tako zgodaj. Komaj poldan je.
Bobby. Družbo imava! Zbudi se!
Draga, kar odloži svojo torbo. Ne grizeva.
Sok? -Ne.
Bobby, vstani. Tukaj je. -Kdo?
Pursy. -Kdo?
Dekle je tukaj. Vstani.
Torej, kdaj bo pogreb?
Včeraj je bil. Lepo je bilo.
Morala bi biti tam, mlada dama.
To je tvoje mnenje.
Kaj te je pripeljalo sem?
Najbrž že veš za delitev hiše.
Kakšno delitev?
Hiša tvoje mame... -Delitev!
Naj ti povem kaj to pomeni.
To pomeni, da je Lorraine zapustila hišo nam trem.
Lawsonu in meni pripadata dve tretjini, tebi pa le ena.
Kaj?
Midva živiva tu že nekaj časa.
Tvoja mama ni živela tukaj že nekaj let.
Ne verjamem, da je pomislila, da bi te lahko zanimalo.
Lorraine se je motila.
Purslane, ljubica, midva bova ostala tukaj. To je najin dom.
Ni važno.
Lorraine je mislila, da bom delila to usrano luknjo z dvema neznanima alkoholikoma.
Saj sta alkoholika, kajne?
Toda nisva neznanca. Bila sva njena prijatelja.
Skrbela sva zanjo.
In ta usrana luknja je za naju v redu.
Ni primerna za dekle kot si ti.
Zdaj bom vstal iz postelje. Lahko gledaš, če želiš.
Meni je vseeno.
Težko verjamem...
Da še nisi videla golega moškega.
Ne starega.
Vem, da nisi več nedolžna...
Ker sem govoril s tvojim fantom...
Iz Redneck Riviere.
Vsekakor ga nisi izbrala zaradi pameti.
Nič ne veš o meni!
Prepričan sem, da se bo to spremenilo, če postanemo sostanovalci. Kaj praviš?
Vidiva se kasneje. Po cigarete grem.
Moja znamka je na razprodaji.
Lepo te je spet videti, Purslane.
Odrastla si.
Ponavadi ni tak osel. Le vznemirjen je zaradi Lorraine. Vsi smo.
Prav ima. Ne morem ostati tukaj.
Pravzaprav je zelo smešno. Moja babica je vedno govorila o
lepi, majhni hišici, ki jo je Lorraine uredila zame...
Zdaj vem, da so bile samo obljube.
Je že v redu.
Nobenih presenečenj ni tukaj. -Iz bolnišnice so poslali njene stvari.
Lorraine je hotela, da jih vzameš.
Vedno jih je imela s seboj.
Ljubila je te knjige.
Lahko bi jih prodala na boljšem trgu ali kje drugje.
Pomagal ti bom. -Ne rabi, bom že sama.
Res sem želela priti na pogreb, a nikoli nisem dobila njegovega sporočila.
Zelo je podobna Lorraine.
Spominjam se, ko si me prvič peljal na njen nastop.
Komaj sem prišel v New Orleans.
Tako me je prevzela.
Bil si kot v zavetju.
Zaljubil si se vanjo.
Tako lepa je bila.
Res je bila.
Kaj vama lahko še prinesem?
Si že kdaj slišala, da dišiš kot Parižanke v pomladi?
Vsak dan, najmanj enkrat. Boš jedel?
Odvetnik lahko kadarkoli pride v stik z njo.
Kaj za to. V oporoki piše, da lahko ostaneva leto dni.
Se vrnem kasneje?
Veš kako usoden je lahko spomladi vonj Parižanke?
Ne tako, kot je lahko usodna ženska iz Louisiane, ki se ne zmeni zate!
Jajca s slanino, gospa. Za oba. -Sir za najino moč, draga. Prosim.
Brez sramu si.
Zakaj ne spiš na postelji, ljubica?
O, bog! -Lahko bi vstopil in se ljubkoval s teboj.
Jaz se ne bi branil.
Lahko bi se poljubljala. -Nehaj.
Zakaj si ji dal tole?
To so zgodbe o neprilagojenih ljudeh.
O nevidnih ljudeh. Krasna knjiga.
Si jo prebrala?
Si sploh kdaj prebrala kakšno knjigo?
Lorraine ni vedela, da je pesnica.
Všeč mi je...
Gojen navdih.
Lawson je pisatelj. Dober.
Res?
Piše knjigo o meni.
Očarljivo.
Prvo poglavje: "Vstal sem, se napil in zaspal."
Drugo poglavje: "Vstal sem, se napil..." -Ljubko in duhovito.
Polna presenečenj si, punčka.
Katera soba je moja?
Rekla sta, da imam pravico ostati, torej bom ostala.
Odločila sem se, da bom ostala dokler se ne bosta nahranila in odšla.
Nikoli ne bova odšla! Nikoli!
Nikar si ne misli! -Morala bi dobiti Lorrainino sobo.
Jaz bom spal tukaj s teboj. -V redu.
Se ti je zmešalo?
Bolje, kot da stika okoli in odkrije resnico.
Ne bo ostala. Sam boš poskrbel, da ne bo.
Poleg tega pa se vedno pritožuješ kako mrzla je tvoja postelja.
Preveč suh si zame.
Torej si resno padel v knjige? -Večinoma so Bobbijeve.
To je kraljevstvo profesorja angleščine. -On?
Profesor? -Ja. Bil je zelo dober.
In ti si resnično pisatelj?
Bobby rad misli, da sem.
Te škatle so od Lorraine, tako da...
Kaj s tem?
Zelo dobro sem poznal tvojo mamo. -Kako dobro?
Težko jo je bilo razumeti, toda vrata svojega srca je imela vedno odprta.
Jaz sem slišala, da so bila to bolj vrtljiva vrata, kajne?
Purslane Hominy Will.
Kako veš moje ime?
Veliko vem o tebi.
S tvojo mamo sva si bila blizu že od malih nog.
Pomagal sem ji izbrati tvoje ime.
Tvoja mama je mislila, da si zlata...
Zato smo te imenovali po rumenih cvetovih in koruzi.
To si ti.
Ljubka, zlata kot tolščak.
Si vedel, da je tolščak v resnici plevel.
Sosed mi je povedal, ko sem bila stara 9 let. Zato sem mu uničila nasad paradižnikov.
Rekel je, da vrtnarji sovražijo tolščak.
In regrat tudi.
Kljub temu, še vedno izpolnjuje otrokom želje.
Tolščak je krilnati cvet.
Ko sonce zaide se zapre.
Hvala.
Prekleto.
Ko sem te nazadnje videla si bila še otrok.
Sem tukaj res edina, ki se ničesar ne spominja?
Pela je tukaj, ko sem bila tvojih let. Bila je nekdo.
Tako mi je žal. -Ne rabi ti biti.
Naročila bi rdeči fižol, riž in pivo, prosim.
Slišala sem, da boš nekaj časa živela pri Bobbiju in Lawsonu.
Ne, živela bom pri Lorraine za nedoločen čas.
Greš v šolo septembra? -Ne.
Ne hodim v šolo. Kelnarim. Rabiš pomoč?
Ne. Dovolj sva jaz in stric Earl.
Vesta, da ne hodiš v šolo?
Ja, zelo sta prizadeta. Utapljata se z vodko in cigaretami.
Mati, naredi mi posteljo,
Naredi jo dolgo in tesno,
Moja prava ljubezen je umrla včeraj zame,
Jaz bom umrla zanj jutri.
Pokopana je za cerkvijo,
In on je pokopan ob njej,
Iz njegovega groba rastejo rdeče vrtnice,
Iz njenega pa divje rože.
Rastla in rastla sta tako visoko,
dokler nista več mogla rasti,
In na vrhu je zrastla ljubezenska pentlja,
Prepletena z divjo rožo.
To je Pursy, Lorrainina hčerka. Nekaj časa bo živela z nami.
Pridi.
Zrastla si v lepo dekle. -Hvala.
Počuti se kot doma, draga.
Jaz sem Ruthie. To je moj prijatelj, Ray.
Tukaj sva že 26 let.
Kar sprosti se, punčka. Popij pivo.
Si našla kaj?
Izpolnila sem nekaj prošenj.
Si dovolil temu sladkemu dekletu, da živi z vama?
Sladka je, pa kaj še.
Spomnem se, ko je vsako noč prišla kakšna nova. Takrat smo bili kot magneti za mačke.
Kateri od vaju smrči kot prekleti vlak?
Bobby. Če spi na hrbtu, ga moraš obrniti.
Na Medical Channel sem spremljala oddajo v kateri so zdravili smrčanje tako,
da so pacientu prerezali vrat.
Mislim, da imam pravo zgodbo za vas, gospodje.
Tišina. Bobby bo povedal zgodbo.
Ko sem odraščal, sem se vedno družil s starejšimi od sebe.
In tistega poletja... Imel sem kakih 10 ali 11 let.
Počeli smo vse običajne stvari, ki jih počnejo fantje iz Alabame.
Lovili smo ribe,
brcali žogo, plavali in se tepli.
Toda zraven vseh teh nedolžnih otroških aktivnosti
sem jaz veliko govoril
o tej prekrasni, nerazumljivi reči imenovani muca.
Nisem bil prepričan kaj bi to lahko bilo,
a po načinu njihovega govorjenja, sem vedel, da mora biti nekaj zelo posebnega.
Vedno v šepetu.
Hodil sem po travniku in si govoril: "Muca."
Nekega dne, ko smo se igrali z žogo na polnem polju rož,
je prišel mimo Leroy Tuberville.
Leroy je bil prestopnik poln samega sebe. Star 12 let.
Imel je široka ramena in njegovi prsti so smrdeli po tobaku.
Slučajno se je postavil prav na tretjo bazo, segel v svoj žep in
nekaj izvlekel. Metal jo je visoko v zrak, ravno tako.
Opazoval sem ga, kako mirno je to počel.
Njegova skrivnostna dragocesnost je letela gor in dol.
Nisem več zdržal. Moral sem ga vprašati.
"Kaj je ta reč, Leroy?"
In vsi so utihnili.
Leroy me je pogledal s tistim neprijetnim, stranskim pogledom
in rekel: "To je košček muce, Long. Samo moje."
Obraz mi je zardel, dih se mi je pospešil.
Pred mano je stal s tem popolnim koščkom dekleta in metal jo je v zrak.
Jaz sem pa gledal, vedoč da sem prvič v življenju videl Boga.
In želel sem si, da bi jo tudi jaz imel.
Toda Leroy je dal svojo dragocenost med zobe,
režoč skočil na svoje kolo in
nas pustil v oblaku prahu in poželenja.
In v tisti mučni zmešnjavi, star 10 let,
sem posvetil ostanek svojega življenja
iskanju čisto svojega koščka ljubezni in čudovite stvari,
ki bi jo večno lahko nosil s seboj.
V redu, končal je. Domov grem.
Na Florido?
Bodi previdna.
"Ne moremo iztrgati posamezno stran našega življenja,
lahko pa celotno knjigo vržemo v ogenj."
George Sand.
Mislil sem, da bo težje.
Ne počutim se dobro ker ji laževa.
Kaj bi predrzna najstnica sploh počela s to hišo?
Sama je rekla, da je le usrana luknja. Bolje, da gre.
Poleg tega pa se bo vse spremenilo, ko boš prodal svojo knjigo...
Spremenilo?
Šla bova v Pariz, pila Château Latour letnik 61 in
pisala bolano poezijo. In vse bo popolno.
"Umremo le enkrat, in za toliko časa."
Moličre.
Tukaj je, ljubica.
Tokrat bom boljše poskrbel zanjo.
Se vidiva jutri, draga.
Tvoja mama je velikokrat prihajala sem.
Zakaj tako pogosto govoriš o njej?
Zato, ker jo pogrešam.
Si bil zaljubljen vanjo?
Vsi smo jo ljubili.
Znala se je dotakniti ljudi, veš. -Dejansko, ne.
Babica me je noč preden je umrla
posvarila, da bo Lorraine vedno ostala sebična.
Končno mi je povedala za mojega očeta.
Ti je res?
Neki saksofonist iz Memphisa.
Najverjetneje ljubimec za eno noč.
Mislim, da mi je babica hotela povedati, da bom prepuščena sama sebi, ko bo ona umrla.
Imela je prav.
Ko je umrla, sem redkokdaj slišala Lorraine.
Nisem imela niti priložnosti, da bi jo slišala peti.
Veš, da te je mama resnično imela rada? Veliko si ji pomenila.
Sedela je prav tam, kjer zdaj ti sediš.
Vedno je pisala.
Tega pradedka je klicala drevo življenja.
Tako sentimentalno.
Uporabljaš napačno sredstvo. -Kaj?
"Da se uspeš ubiti, moraš biti v pečici."
Prekleto. Zbudila si se delavna.
Bobby!
Pridi pogledat kaj je naredila Pursy! -Jezus. Nehaj se dreti.
Lahko vidim česar ni storila... Odšla.
Ona ne bo odšla.
Tudi ti lepo izgledaš.
Tudi vama želim dobro jutro.
Slišal sem, da ne hodiš v šolo. Si preskočila razred?
Nekaj. Desetega, enajstega in dvanajstega. Te zanima?
Presneto. Pod isto streho živiva z nekom, ki ni končal šolanja.
Nekomu se pač morata posmehovati. Vsaj braniti sem se sposobna.
Poslušaj... Dokler ne boš lenarila in
Lawsonu mešala glave, me ne zanima kaj počneš.
Delo imaš.
Zakaj moraš biti tako neizprosen z njo?
Bi rad, da ostane tukaj? Si to želiš?
Nisi pomislil na to, da bo morda sama odšla, če ji pomagava postaviti se na noge?
Kako naj ji pomagava?
Ti ji želiš pomagati ven iz njenih spodnjic. To si želiš.
Pozabi na vse, prav? -Pozabljeno.
Poletje v New Orleansu nastopi v nejasnem, vlažnem molku.
Pridita, gremo se igrati!
Ne vidiš, da nekaj počneva tukaj? -Pojdita se solit!
Lorrainina hiša je bila vsak dan ožja. Nemirni zidovi so jo vedno bolj stiskali.
Ugasni to glasbo! Ne vidiš, da dela?
Jezus Kristus.
Koliko časa boš še posedala in kadila najine cigarete?
Lawson je rekel, da ga ne moti.
Lawsonove cigarete so rdeče. Moje so zelene.
Ne bi smela kaditi zelenih. Bobbijeve!
Kaj za eno sranje spet piješ? Grozno smrdi.
Pivo in paradižnikov sok.
Zajtrk prvakov.
Prvakov v utrujanju, mogoče.
Dovolj mi je tvojega nesramnega vedenja.
Če ti je všeč ali ne, sem jaz najstarejši moški v tej hiši,
zato me boš spoštovala!
Zelo potrpežljiva sva bila do tebe, ker spoštujeva Lorraine.
Toda prenehala boš ležati tukaj in
se obnašati kot parazit z najino velikodušnostjo.
Delala boš, kot da boš živela 100 let...
In molila, kot da imaš za umreti jutri.
Kaj si rekel? -Ben Franklin je to rekel.
Najbrž ima res kak pomen, če je on to rekel.
Zelo dobro veš, da iščem službo.
Kaj bi ti storil? Sral naokoli in govoril kako pameten si bil nekoč?
Jaz sem profesor. Jaz sem trubadur. Pesnik.
Kako midva živiva ni tvoja skrb.
Odgovorna si za svoj del. -Moj del?
Ti živiš v moji hiši zastonj!
Moral bi biti hvaležen... -To je naša hiša!
Morda si želiš, da bi služila denar na prijateljčkih.
Ni Lorraine nekaj časa počela to? Večina narkomanov to počne.
Prekleto!
Nimaš spoštovanja do mrvih?
Bila je tvoja mati, Pursy!
Poleg tega...
Vsi dobro vemo, da nisi noben nedolžni angelček.
Kajne, Purslane?
Si bila kdaj z dvema naenkrat? Si?
S tem bi si lahko kupila veliko cigaret v naši hiši. Prav zares.
Jebi se!
In ti naj bi bil najstarejši moški? Odsrastel?
Saj sem le dekle. Nisi še dojel?
Sita sem tvojega domišljavega vedenja do uboge, mrtve Lorraine.
Bi me rad kaj naučil o spoštovanju? Kdo spoštuje tebe?
Žena, ki je bila dovolj pametna, da te je zapustila in otroci, ki jih nikoli ne obiščeš?
Kaj sem ti rekel.
Bog!
Vem kaj si mislita o meni.
Šola se mi zdi le izguba časa. -Ni.
Vem. Nisem kak neumen otrok.
Rada bi bila normalna, a to ni moje življenje.
Kakšno je tvoje življenje? Kaj si želiš?
Če bi lahko počela karkoli?
Obljubi mi, da se ne boš smejal.
Ne vem, če ti lahko obljubim.
Razmišljala sem o tem, da bi delala v bolnišnici ali kaj podobnega...
Kot rentgenski strokovnjak ali kaj takega.
Prav.
Lahko vprašam zakaj? -Ne vem.
Všeč mi je gledati kosti na rentgenu.
Izgledajo kot portreti, toda iz notranje strani.
Vem, da se sliši neumno.
Ne, ni neumno.
Prosim?
Prosim? Je kdo tam?
Oprosti. -Nič hudega.
Vedno znova pozabim, da je v hiši ženska.
Se je kaj javil?
Poslušaj, Pursy, nekaj ti moram povedati.
Si zaskrbljen zanj?
Kaj boš počela danes?
Šla bom v Quarter poiskat delo. Tam še nisem poskusila.
Bi rada, da ti kdo razkaže okolico?
Ja.
Pokliči nas naslednji teden. -V redu, hvala.
In?
Mogoče, a le honorarno.
Saj ne plačuješ najemnine, da bi morala iskati redno zaposlitev.
Za vedno moram stran od Bobbija.
Mogoče bi ti lahko pomagal, da začneš s portreti kosti.
Lahko si pridobiš svoj GED.
Seveda lahko. Potem bom morda šla na Harvard.
Morda.
Ti je že kdo rekel, da ješ kot žival?
Ti pa preveč piješ.
Prav.
Mi boš dovolil prebrati tvojo knjigo?
Ne verjamem. -Zakaj ne?
Večina strani konča v smeteh. -Koliko časa jo že pišeš?
Predolgo, a ne dovolj dolgo.
Si diplomiral na kolegiju? -Ja, tako je.
S privilegijem postati Bobbijev asistent.
Zakaj sta zapustila šolo?
Zapleteno je. Veliko razlogov.
Povej mi enega.
Veliko stvari se je zgodilo prehitro...
In New Orleans, vse skupaj...
Takrat se je vse zdelo romantično.
Res?
Je res romantično?
Na trenutke.
Bi mi res pomagal pridobiti GED?
Seveda bi.
Zakaj? -Zakaj ne?
Nič pametnejšega nimam za početi.
Boš nehal toliko piti?
Zakaj?
Zakaj ne? Saj nimaš nič pametnejšega za početi.
Prav.
Kje je ta pasji sin?
Najverjetneje sedi na kakem barskem stolčku in joče, kako ga nihče ne razume.
Pametnejše stvari imaš za početi, kot skrbeti za Bobby Longa.
Nima. Lepo sva se imela, kajne?
Ja.
Pridi, draga, bolje da greva domov.
Se vidiva doma.
Najbrž postaja prenatrpano za vaju. Imata samo dve sobi.
Kaj bo s tvojim delom, dragi? Še zasebnosti nimaš več.
Lahko bi se preselil k meni.
Boš premislil?
Vrnil sem se.
Nista vesela, da me vidita?
Ne. -Lahko bi vsaj poklical.
No, potem pa me vprašaj. Reči:
"Bobby, kaj si mi prinesel?"
Biloxi?
Si dobil na pokerju ali na aparatih?
Kje je moj avto? -Prodal sem ga.
Pursy, poskrbi za glasbo. Proslavljali bomo.
Kaj si storil? -Prodal sem ga. Nismo ga potrebovali.
Ta je enosladen. Kdaj si nazadnje pil enosladnega?
Za koliko? -300$.
Prodal si moj avto za 300 ušivih dolarjev?
Se ti je zmešalo?
Počakaj malo.
Spomni se...
Polomljen obraz imam.
Ostal sem brez denarja.
Zato, ker imaš svoj ček tukaj.
In to tudi. Od njenega odvetnika. Čas je, da ji poveva.
Počakal sem, da... Kaj prekleto počneš?
Daj mi pet minut, potem pa lahko storiš, kar misliš, da je prav.
Poglej kako lepo si vse uredila.
Televizijo bi razbil že pred dvema tednoma, če bi vedel, da boš začela brati Steinbecka.
V redu, zdaj vama moram nekaj povedati.
Stopi bližje in se usedi.
Dajmo, usedi...
Boš nehal žalovati za tisto staro škatlo in se usedel?
Stal bom.
Prav, zaprita oči.
Zapri oči, človek. -Ne bom zaprl svojih prekletih oči.
Daj no, Lawson. Kristus.
Prav.
Zdaj jih lahko odpreš, draga.
Poklon sijajnega učitelja,
čigar srce se je nekoč za trenutek ustavilo zaradi Bobby Longa.
"Potrjujem, da je Purslane Hominy Will
uspešno zaključila enajsti razred
in je priporočena za vpis v dvanajstega."
"Zakaj smo na zemlji, če ne za rasti?"
Robert Browning.
Nedvomno tvoj pravi pesniški vrstnik.
Je to res oblika tvojega opravičila ali pa le poskušaš prehiteti njegovo ponudbo?
Dobre duše.
Dajmo, no! Seveda bo izbrala jezik.
Saj želiš govoriti francosko, kajne? -Ne bodi osel.
Dobro veš, da bo lahko v zadnjem letniku izbrala Francoščino.
V redu.
Torej, imamo Angleško literaturo, Evropsko zgodovino, Geografijo, Psihologijo.
Še enega potrebujemo.
Jaz sem za Umetnost. -Glasba.
Mislim, da ji bo glasba všeč. -Nikamor ne grem.
Zaboga, vse je že dogovorjeno.
Se zavedaš kaj vse sem moral storiti zate?
Zame? Pričakuješ, da bom... Dajmo, no. Kaj imaš ti od tega?
Kot prvo bi se te znebil iz hiše, za moje duševno zdravje.
Tako je, kot sem mislila. -Ne... Poslušaj.
Nedavno si mi nekaj rekla. In dalo mi je misliti.
Rekla si, "Saj sem le dekle."
Mogoče so me leta res naredila neobčutljivega, toda ti si res le dekle.
Ne razlikuješ se od deklet, ki sem jim pred leti predaval.
In vem, da se ti najbrž zdiva grozna,
toda kljub temu ti lahko kaj ponudiva. Morava ti.
In mislim, da to dolgujeva tvoji mami.
In čeprav boš težko verjela...
Sva bila tudi midva nekoč nedolžna otroka.
Ti si tak nesramnež.
Zakaj misliš, da sem sposobna tega?
Ker mi poznamo Boga in Bog pozna nas.
On in Lorraine sta te pripeljala sem iz nekega razloga.
Šola začne čez en mesec.
Daj nam to možnost. Morda bo še zabavno.
Tam je vse zabavno, kajne?
Poslušaj, ljubica, to je ena od maminih pesmi.
Čudovita je.
Tako ponosna je bila.
Stala je na vogalu Royalove ulice,
V sobotnih popoldnevih,
Točno pred trgovino A&P,
Bosa na junijskem soncu.
Washboard Lisa operi svoje grehe,
Pusti, da se izsušijo,
Vedno ko premakneš svoje umazane, drobne roke...
Kaj si misliš o mojem obrazu?
Vidiš to kost? Zlomljena je.
A lahko jo premakneš.
Kaj se je zgodilo?
"Nikoli se ne bojuj pošteno proti neznancu." Arthur Miller.
Se je zgodilo med pretepom? Si izgubil?
Izgubil sem veliko več od pretepa.
Gospodična, mislite, da to veliko vpliva na moj videz?
Mislim, da ste še vedno čedni.
Kaj nismo čisto vsi ljubki?
Imata spolne odnose drug z drugim?
V redu, dr. Ruth, greva. -Nič ni narobe, če to počneta.
Seks je prijeten.
In ne pozabita biti prijazna drug z drugim.
In ostanita mlada čim dlje. Mladost je minljiva. Bodita prijazna.
Začeti bi morali z učenjem na pamet.
Jaz mislim, da bi morali vztrajati s Sokratovo metodo.
Res? Kdo natančno je Platon in kdo Sokrat v našem primeru?
Jaz se ne bom vmešaval.
Seveda si ti Sokrat.
Ti si učitelj. -Prav imaš, da sem.
Utihnita že, ker če bo ves čas tako, se ne bom nič naučila.
Punca, tvoja angleščina je ostudna!
Purslane Hominy, usedi se.
Zakaj se ne smem učiti v postelji?
Tako vroče je in ta stol je tako neudoben.
Nikjer ne piše, da mora biti udobno. Tako bi samo zaspala. Sedi.
To so slabe navade. -Ti govoriš meni o slabih navadah?
Ne prepiraj se z učiteljem, prav?
Povej mi kakšna je vloga Nebraske v ameriški literaturi. Začni.
Se ne bi morala učiti glavnih mest? -Oslarije. Učila se boš le pomembnih stvari.
Ne zavlačuj. -S čim pa?
Še listka nimam, da bi lahko zavlačevala.
Nepopravljiva si.
"Zavlačevati."
"Vlačiti svojo rit na tako patetičen način, da si s tem v družbi priboriš mesto zgube."
Hej, komu si rekel zguba?
Presneto. -Začni.
V redu, Nebraska.
Rojstna država Wille Cather, ene od naših najuspešnejših pisateljic.
Ali naj raje omenim Missouri, kjer se je rodil Mark Twain
imenovan tudi Samuel Clemens ali pa Kansas,
kjer je svoja zadnja leta preživljal William Burroughs?
Nehaj! -Hej...
Mislim, da jih na katoliški šoli ne bodo učili o Burroughsu.
Pa bi morali.
Zakaj svojemu staremu prijatelju ne natočiš pijače?
Ni več soka. -Kaj pa imaš potem v kozarcu?
Brez vonja je.
No, potem pa natoči malo vodke.
Nadaljuj. -Morava prenehati.
Obljubil sem ji, da bom nehal, če se bo učila. Poglej naju. Ničvredna sva.
In kdaj si prenehal?
Pred devetnajstimi urami, ko sva jo spraševala.
Si kaj spal? -Ne.
Nikomur od nas se ne mudi,
zato, če bi rad prenehal, začni počasi.
Lahko mi verjameš.
"Če mu vzameš steklenico, si mu vzel vse."
Hej, kaj počneš tukaj?
Lawsonu sem dal malo počitka.
Naj tudi on malo uporablja spalnico. Usedi se.
Danes si zelo lepa, Purslane.
Nihče me ni tako klical, razen moje babice, a hvala.
Veš kako priti tja?
Vem kje je, zato mislim, da bi jo morala najti.
Si nervozna?
Ne.
Ja.
Bi rada, da grem s teboj na tramvaj?
Ne, bom že sama.
Vem, da boš dobro opravila.
Ko se vrneš iz šole bova oba tukaj, da ti pomagava pri domači nalogi.
Ti zares živiš v nekem vzporednem svetu, da me omenjaš
v istem stavku kot domačo nalogo.
Kaže, da bosta ti in "kasna" omenjeni v istem stavku, zato...
Misliš, da bo prišla naravnost domov?
Kam drugam pa naj bi najstnica šla, kot ne naravnost domov
k njenim neskončno zabavnim sostanovalcem srednjih let?
Z njo ni heca. Muči me s tistim hrupom.
Morala bi poslušati kaj bolj kvalitetnega.
Moji otroci so to vedeli.
Naučil sem jih. Bil sem njihov oče.
Še vedno si.
Nekega dne, ko boš napisal knjigo, bodo razumeli.
Moji otroci me sploh ne poznajo.
Sranje, lahko počneva še kaj drugega kot to?
Kaj? -Kaj pa vem.
Lahko bi šla ribariti. -Ti ne ribariš.
Morda bi moral začeti...
Z nečim.
Morda bi se moral bolj posvetiti svoji prekleti knjigi.
Še vedno ne poznam konca zgodbe.
Šah-mat. Greva stran. Depresivna sva.
Rad bi nekaj povedal o življenju...
Zato, ker neizprašano življenje
je preprosto življenje... -Ki ni vredno življenja.
Purslane! Naš čudežni otrok se je vrnil.
Vse nam povej.
Ljubica, zakaj si tako zgodaj končala?
Jaz ne spadam tja.
Zelo cenim, kar počneta, a ne bom se vrnila.
Kaj?
Resno potrebujem delo.
Med vikendi lahko delaš tukaj, srček. -Res?
Le, če boš hodila v šolo. -Ta je bila dobra, Earl.
Jesen je počasi prihajala v New Orleans.
Trava je bila še vedno uporniško zelena,
toda vročina se je umikala pred blago toploto.
Pursy je vedno pogosteje obiskovala šolo.
Bila presenečena. Midva nisva bila.
Zima je prišla še preden smo spoznali, da so s soncem obsijane poletne ure začele pojemati.
Vino je bilo prisotno čez cel dan.
To je bilo več, kot si je kdorkoli lahko želel.
Nekdo bi moral tem kreolom povedati, da nas je v Louisiani obiskala reč z imenom zima.
Morali bi se učiti na njihovih napakah...
Predvsem s tem novim izumom imenovanim gretje.
Pursy, kje je vodka? -Rekel si, naj jo skrijem.
Res je. Toda kam si jo skrila?
Tega ti ne bi smela povedati, se spomneš?
Storila boš kar sem ti rekel. Kje je?
Lawson! Bobby želi ponovno izvedeti kam sem skrila vodko!
Pursy... Božič je. -Pod stopnicami je.
Prepričan sem, da si bila ti na vrsti za pranje perila.
Ne pozabi na omehčevalec.
Saj nisi več nedolžna, kajne?
Veš, nekateri ljudje bi rekli, da si ostuden starček, zaradi tvojega nenehnega spolnega nadlegovanja.
Mislim, da je pravi izraz "podli starček", ne pa "ostudni".
Ti si mlad, cvetoči popek.
Dovoli, da živim v upanju, da si še vedno nedolžna. Si?
Si ti?
Jaz imam otroke.
Zakaj jih nikoli ne obiščeš?
To je dobro vprašanje, toda najprej moraš odgovoriti na moje.
Enkrat toliko poskušam biti resna, Bobby.
Resnica je, da jih želim videti. Zelo jih pogrešam.
Meni se zdi, da če kdo želi videti svoje otroke,
potem jih gre obiskati. Razen, če jim je vseeno.
Kaj pa ti?
Se spominjaš svoje mame, ko sta še živeli skupaj?
Ne. Niti ne.
Poskušala sem se spominjati.
Karkoli v zvezi z njo.
Njen glas, vonj, karkoli.
Zelo sem si želela imeti spomine.
Zato sem si jih začela izmišljevati.
Zamišljala sem si kako se pogovarja z menoj, medtem ko se šminka...
Pretvarjala sem se, da mi pripravlja popolno zapečene sirčke brez skorje.
Imela sem vse vrste izmišljenih spominov.
Moj najljubši spomin je bil tisti, ko me je peljala na svoj nastop...
Jaz pa sem sedela ob tem zelo prijaznem možu,
ki me je razvajal s pomarančnimi koktejli.
Toliko spominov sem si izmislila,
da sem počasi začela verjeti, da se je res spominjam.
Toda nikoli me ni prišla obiskati, zato sem vse pozabila.
Saj veš...
Nehala sem se pretvarjati.
Je to pravo drevo? -Kje si ga dobil?
Padlo je iz tovornjaka.
Pa kaj še! -No, morda je bil Volvo.
Postavili ga bomo nekam, kjer ga bodo vsi videli.
Seveda.
Lawson, kje je perilo?
Sranje.
Lawson?
Spominjam se dneva, ko sem napredoval iz varovanca v zaupnika.
Nikoli mi ni nameraval povedati svojih skrivnosti.
Z njimi je uspeval.
Toda enkrat, ko je bila prva skrivnost odkrita, ni bilo med nama več nobene.
Stal sem na stopnicah v knjižnjici,
ko sem prepoznal njegovo uniformo, sveže oprano srajco,
barvo Velike Noči in tisti prekleti klobuk.
Odločno je korakal po univerzi.
Vse v zvezi s Tommijem je bilo pripravljeno.
Jaz sem Tommy, da boš lažje sledila. -Zdi se mi prav takšen, kot ti.
Šel je že skoraj mimo mene,
ko sem mu rekel: "Lep klobuk" in
izvabil Tommijev razvpiti nasmešek.
Bil je isti nasmešek, ki ga je namenil vsaki ženski s katero se je spogledal.
Nasmešek, ki je služil kot odgovor na vsa nezaželena vprašanja.
Ali nasmešek, ki ga je namenil svojim otrokom,
vedno ko so iztegnili svoje drobcene ročice proti njemu.
To je lepo, toda...
Mislim, da ta vrstica ni posrečena. -Mislim, da ni prav nobena.
Zato pa visijo na Božičnem drevesu.
Ne, toda tako izpade... Ni prav...
Tommy je nadaljeval po stopnicah, preskakoval vsako drugo in rjovel:
"Naj me strela, če ni to naš bodoči rojak iz juga."
Bil sem le eden od mnogih, ki je dvakrat tedensko
osupel na njegovih predavanjih, vrednih vsakega aplavza.
Tommy je stal sredi predavalnice in na široko mahal z rokami,
kot da vihti z namišljenim lasom.
Bolj mi je všeč "zanka". Mislim... -Meni je všeč "laso".
Pred leti si upošteval moja mnenja.
Pred leti ti je bilo lažje zaupati.
Hvala in vesel Božič!
Nihče ne pleše "Alabama Shuffle" tako dobro kot Bobby Long,
toda to ljubko dekle se zna premikati.
Zakaj ne moreš vedno biti tako ljubka? -Sigurno... Kaj bi pa imela od tega?
Pravo, naravno veselje.
Drži svoje pohotno oko stran od naše punčke. -Kaj?
Ona me ne mara. Raje ima Lawsona kot mene.
Raje imaš Lawsona kot mene, kajne?
Pijan si.
Veš, da sem! Res sem pijan!
Toda vse je v redu, ker nas bo Lawson odpeljal domov.
Ne nocoj. Danes je samo moj.
Si jima povedal novico, ljubček?
Razmišljala sva, da bi se po počitnicah preselil k meni in se tako bolj posvetil svojemu delu.
Le pogovarjala sva se o tem.
Lawson te ne ljubi.
Bobby, mislim da se te to ne tiče.
Videl sem ga z žensko, ki se je ni mogel nasititi.
Ženska, ki se je splazila v vsako molekulo njegovega telesa.
Ki mu je izžela vse dvome.
In ga spremenila v vdanega in obsedenega moškega.
Na obrazu imam še vedno brazgotine tiste ljubezni.
Si ji povedal o tem?
Si ji povedal za razliko med pravo ljubeznijo in toplo posteljo?
Umiri se. Ne znašaj se nad njo. Nikoli nisem rekel, da bom kam odšel.
Le resnico govorim.
Ženska si zasluži vedeti resnico.
In ti lahko počneš kar te je volja.
Res?
Končno prost?
Ob tej priložnosti, ko drug z drugim proslavljamo našo ljubezen in
prijateljstvo, bi rad nekaj povedal.
"Prijatelj ob sovražniku, pozivam te."
"Prav tebe, s ponarejenim kovancem v sebi."
"Tebe, prijatelj, ki tam stojiš v zmagovitem ozračju."
"Ki si mi lagal, medtem ko si nesramno izvedel za moje najbolj nezaupljive skrivnosti."
"Moje srce si imel v oblasti."
"Tvoje slabe strani je ljubilo prav toliko kot dobre."
"Moj prijatelj je bil le sovražnik na hoduljah, ki je imel glavo v prekanjenem oblaku."
Odlično.
Zakaj se ne pokažeš in nam poveš, kaj si zares misliš?
Mora biti čisto vsaka beseda, ki pride iz tvojih ust izigrana...
Ali pa si raje kdorkoli... Toda kdo v resnici si?
Mi hočeš povedati, da si razočaran nad menoj?
Morda sem tudi jaz razočaran nad teboj.
Nikoli te nisem vprašal, če lahko napišem tvojo prekleto knjigo.
Tvoja odrešitev in moja pokora, kajne?
Ti nisem že odplačal?
Devet usranih let.
Žal mi je, v redu?
Tako žal mi je.
To je Dylan Thomas.
"Drugim, nato sebi."
Ta je bila lahka.
Lahko noč, Bobby.
Sranje.
Si v redu? Lahko vstopim?
Tokrat si res zasral.
Lawson me bo pustil samega.
Vedno sem vedel, da bo tako.
Zaslužim si.
Sam bom umrl.
Ne bo te zapustil.
Ja, me bo. -Ne bo.
Vedno bo tukaj zate.
Razrezal je mojo zgodbo in jo obesil na Božično drevo.
Ljubica, poscal sem se.
Greva v posteljo. Vstani.
O, bog!
Prekleto mrzlo je.
Kako je z njim?
Mislim, da je scal kri. -Prekleto.
Vedel sem, da tisto ni bil on.
Boji se zdravnikov.
Najbrž so le bakterije. Nič hudega ne bo.
Se boš odselil? -Ne.
Si zaljubljen vanjo?
Ne.
Zelo lepa je.
Ja, res je.
Si zaskrbljen zanj?
Ja.
Kaj se je zgodilo, Lawson?
Ko sem spoznal Bobbija, se je zdel večji od življenja.
Počel je vse kar mu je prišlo na pamet...
A kljub temu imel najlepšo ženo in otroke.
Študenti so ga ljubili, fakulteta pa sovražila.
Ženske so ga oboževale.
Tako me je prepričal v mojo sijajno usodo,
da sem se morda še sam zaljubil vanj.
Vesčas sva bila skupaj.
Bila je ženska s katero sem se hotel poročiti.
Njena prijateljica se je zelo zaljubila v Bobbija.
Več časa je začel preživljati z nami kot doma.
Nekega večera je imel njegov najmlajši sin basebalsko tekmo.
Dve zapovrstni igri.
Prepričal sem ga, da najprej kaj popijeva s puncami.
Rekel sem, da bom kasneje odšel z njim na tekmo.
Vesčas je govoril, da mora iti.
Ena pijača je nanesla drugo... In nato še tretjo.
In potem...
Je vstopil ta idiot - dekanov nečak - in povedal,
da je spal z mojim dekletom...
In da so vsi razen mene to vedeli.
Spravil sem se nanj.
Zamahnil je.
Bobby se je vmešal...
In prejel udarec naravnost v obraz.
Bobby je ponorel. Kruto je pretepel tistega fanta.
Postalo je kasno.
Vedel sem, da bo Ben čakal.
A ko smo prišli tja, je že odšel.
Vsi so že odšli.
Ne bi smel ostati sam.
Bil je le majhen fantek, zunaj pa je bilo tako temno.
Preveč ljudi je drvelo po tisti cesti.
Voznik ga ni mogel videti.
Mislim... Bil je tako majhen.
Oboževal je svojega očeta.
Juliette je rekla Bobbiju, da odide in se nikoli več ne vrne.
Da si zasluži boljšega moža.
Tako je rekla.
Sta zato prišla sem?
Izgledal je dober kraj za pisanje. Daleč je...
Dobre univerze ima.
Bobby bi lahko začel znova.
Mislil sem, da mu moram stati ob strani.
Če se ne bi šlo zame tistega večera...
Bi bilo morda vse...
Ne vem, kaj se je zgodilo z nama.
Preveč knjig sva prebrala.
Nekaj je s tem mestom.
To je vse.
Morala bi iti spat.
Napravila sem ti zajtrk.
Hvala, gospodična.
Sej je že kaj oglasil?
Ne. Misliš, da bi ga morala zbuditi?
Mi daš tisto majico, prosim?
Hvala.
Vesel Božič...
Lep klobuk.
Vstani, starček. Slišal sem, da te moremo peljati k doktorju.
In odmakni tisto iz tamalega.
Zakaj skrbiš? Tako in tako boš vse razrezal.
To še ne pomeni, da želim, da dobi moja knjiga gonorejo.
Imel sem potrebo, da preberem nekaj prijetnega o sebi.
Si našel kaj?
Niti ne.
Nisem vama hotel zmešati štren.
Nisem mislil tisto kar sem rekel.
Prekleto.
Vse je tako nejasno. Ne spomnem se, kaj sva si rekla.
In nočem se spominjati.
Pridita! -Darila. Super!
Vesel Božič!
Tistega večera je bil to naš dom. Vseh nas.
Vedela sva, da bi ji morala povedati resnico...
A noben dan se ni zdel tapravi.
In Božič je bil pravi dan za verjeti v pravljice.
Tisti večer naju je spominjal na obdobje najinega življenja,
ki sva ga pred njenim prihodom skušala pozabiti.
Lepo se ga je bilo spominjati...
Čeprav le za kratek čas.
Tako sita sem.
Jaz tudi. -Jaz tudi.
Želim si, da bi snežilo.
Jaz tudi. -Jaz tudi.
Toda obožujem dež.
Jaz tudi. -Jaz tudi.
Dajmo, no. Enkrat boš moral scat.
Ne morem, če me gledaš.
Že tisočkrat sem te videl scati.
No, nenadoma sem postal sramežljiv, prav?
Ščij, takoj zdaj!
Najbrž ni nič.
Kakorkoli, dovolj dolgo sem živel.
Kako zebe.
Čisto je. Čisto sem scal.
Hudiča je čisto. Ne laži mi.
Malček roza je. Nikamor ne grem.
Lawson...
Imaš zame kakšno kratko zgodo, ki jo še nisi uničil z ognjem ali s škarjami?
Zaključni izpit iz Angleščine imam. Nekaj moram napisati in
prebrati pred celim razredom, brez izjem.
Sranje! -Saj ti gre dobro Angleščina.
Z branjem nimam težav, toda ne znam pisati.
Kaj imaš oblečeno? -Kaj te briga.
Od Lorrain je. Pustila si, da njene stvari nabirajo prah.
Raje bi zmrznila, kot pa oblekla mamina oblačila.
Ta halja in oseba, ki jo je nosila sta vredni več kot sto ljudi, ki ju ne ceni.
Je kaj narobe?
Ji boš povedal? -Kaj naj ji povem?
Bobbija bomo odpeljali k zdravniku, ker še vedno ščije kri.
Že nekaj tednov je tako.
Prav.
Upam, da ne nosiš ženskega spodnjega perila.
Seveda nosim. Za srečo.
Poleg tega, pa mi ga bodo sneli in me oblekli v eno od tistih zastarelih zadev.
Vsi bodo videli moj penis.
Tako je. Vsi želijo videti tvoj penis.
In mojo rit.
Greva!
Kaj sem ti rekel. Prekleta vrvica mi visi iz riti.
Kje je Bobby. Naredila sem mu tisto usrano jed, ki mu je tako všeč.
Moral je opraviti še nekaj testov.
Je vse v redu? -Tako mislijo.
Morajo mu pregledati še palec, da se prepričajo.
Morda bi rad povabil Georgianno na večerjo.
Mislim, da dela. Se dogaja nekaj, kar še ne vem?
Na zmenek grem.
Res? Ta je prvi.
Rekla sem si, da moram začeti živeti.
Krasno.
Imaš novo obleko? -Ja.
Lahko bi tako rekli.
Bobby ima prav. Škoda je, da njene obleke nabirajo prah.
Bila je res drobcena. Komaj sem si jo uspela zadrgniti.
Poskrbi, da bo ostala zadrgnjena.
Odrastla sem, Lawson. Že kar nekaj časa.
Je tisto prošnja za SAT?
Ja. Šolska svetovalka mi jo je dala. Mislila sem jo vržti stran.
Kaj?
Če ona misli, da imaš dovolj dobre ocene za na kolegij, potem boš šla na kolegij.
Kolegij ni tako poceni. -Obstaja finančna pomoč.
Morala bom stran.
Pa boš.
Moram iti. -Te ne pride iskati?
Ne. Zmenjena sva nekje drugje.
Nameravaš iti sama od tramvaja do doma?
Pri Rayu in Ruthie bom. Pokliči, pa te pridem... -Bom že dobila prevoz.
Poleg tega pa bi moral biti z Georgianno.
Že od Božiča nisi bil pri njej, kajne?
Rekla si, da bi rada videla več glasbenega dogajanja v New Orleansu.
Pomislil sem, da je to dober kraj za začetek.
Poznam ga. -Res?
Hej, cukrček, kaj počneš tukaj?
S prijateljem sem. Sean, to je Junior.
Me veseli. Videl sem vas igrati naokoli.
Odlični ste. Prav zares.
Kako to, da nisem vedela, da igraš na saksofon?
Veš, ne igram več tako pogosto.
Nimam...
Nimam več pljuč za te stvari.
Kako je z Bobbijem? -Bolje od tebe izgleda.
Ne mi rečt, da spet sediš! -Tiny, nekoga bi ti rad predstavil.
Kaj ni to tista sladka punčka z imenom Purslane?
Ne spomneš se me, kajne? -Ne, žal mi je.
Ko je tvoja mama igrala tukaj,
je vedno sedela na tisti stolici.
In ti si bila tako srčkana.
Moja naloga je bila, da te razvajam s pomarančnimi koktejli.
Se spomneš?
Junior pa je takrat igral z Lorraine.
Bil si član njene skupine, kajne?
Bila sta najboljša... Ko se nista pričkala.
Majhna Purslane.
Obišči še kdaj starega Tinija, prav?
Pomarančne koktejle plača hiša.
Se vidiva kasneje.
Si bil res član Lorrainine skupine?
Seveda sem bil.
Takrat so vsi igrali z njo. Tako je pač bilo.
Jaz in Lorraine...
Sva si bila zelo blizu.
Spomnem se, kdaj je nazadnje nosila to obleko.
Krasno je izgledala. Prav tako kot ti.
Zdaj moram iti.
Vesel sem, da si prišla.
Zakaj mi nisi povedala, da je bila tvoja mama pevka? Izvrstno je.
Ne vem. To je bilo pred mnogimi leti.
Boš kaj spila? Jaz sem žejen.
Jezus. Bi šel rad domov?
Razen, če me s Purslane nočeta več.
Končno si naju pogruntal.
Kakšni so izvidi? -Okužbo ledvic imam.
Dali so mi zdravila.
Rekli so, da moram nehati piti.
Kaj pa palec?
Gobav je. Dobil sem mazivo.
Srečo imaš. Vse bo v redu.
Seveda bo. Kaj pa, če ne?
Kako to misliš?
Videl sem te s Purslane za Božično noč.
Spiš z njo, Lawson? -Ne. Kako lahko pomisliš kaj takega?
Zato, ker postaja vsak dan bolj očarljiva.
Zato, ker je mlada.
Zaljubila se je in oba veva kako lepo je to.
Otrok je še, Bobby. -18 let ima.
Moja žena je bila stara 18 let, ko sem jo spoznal.
Bila je ljubezen na prvi pogled.
Nič se ni zgodilo. Tiste noči...
So nam stvari ušle iz rok in
mislim, da jo je vse skupaj pretreslo.
Počutila se je osamljeno in premražena je bila.
Mislim, da ni bila edina.
Ne pozabi, da je Lorrainina hčerka.
Ljubosumen si. -Absolutno.
Sranje. Nisem toliko vreden.
Seveda nisi.
Zima se ni nikoli počutila doma v New Orleansu.
Nepovabljena obiskovalka, ki se je zadržala toliko časa,
da nas je spomnila kaj pogrešamo in
nas zapustila dovolj hitro, da ponovno vse pozabimo.
Pomlad je in še vedno smo tu.
Hej, Lawson.
Kaj če bi zagrabila steklenico vina in odšla k reki? Kaj praviš?
Se spomneš tistega radodarnega dekleta, ki se je tako rada kopala naga?
Kako ji je bilo ime? -Ne vem.
Spremenila se je.
Misliš, da bova tudi v nebesih živela skupaj?
Če bo nama uspelo priti v nebesa, potem bodo čisto vsi tam,
zato si bom sam izbral svojo prekleto družbo.
Byron, de Sade, Hemingway.
Bil bi zabavnejši od vseh njih zbranih skupaj.
Ja, mislim, da bi res.
Resno mislim, da bi Pursy lahko dobila finančno pomoč. -Boš enkrat že pozabil na to?
Odšla bo na kakšno brezvezno šolo, potem ko sva jo naučila vse kar zna.
Midva pa bova še vedno sedela tukaj, se starala in gršala
in vsaka pomlad bo morda najina zadnja...
Prekleto! Takoj zdaj hočem k reki!
Zakaj si taka dramatična stara baraba?
"Rad bi užil vsak dan."
"Sreča popravi na koncu, kar ni mogla na začetku."
Robert Frost. -Greva.
Dobro veš, da jo bova pogrešala, če bo odšla.
Če bo odšla bo pač odšla. Zadnje poglavje. Konec zgodbe.
Zdaj pa hočem k reki.
Rabim mir in tišino. Veliko sem se trudila,
da sem prišla do mature. Moram napisati krajšo zgodbo, pesem ali kaj takega.
Nič mi ne pride na pamet.
Vse bom pokvarila. -Ne boš. Poznam te.
Uspelo ti bo. -Se vidiva kasneje.
Hej, punči.
Ves dan sem te čakal.
Lee, kaj počneš tukaj? Kako si me našel?
Lepo dišiš.
Me ne boš povabila naprej. Celo noč sem vozil.
In prinesel sem ti tole.
Dom ti je res podoben.
Vse te ženske revije...
Ne berem jih več. Nimam časa.
S čim se ukvarjaš? Kelnariš?
Ne, zdaj... Ne tiče se te.
Najbrž ti gre kar dobro. Ne plačuješ najemnine...
Ta hiša je zagotovo boljša od tiste usrane prikolice.
Lee, kaj hočeš? -Kako to misliš?
Prišel sem, da se prepričam če si varna,
potem ko si odgnala tista dva norčka iz hiše. -O čem govoriš?
O tistih dveh, s katerimi si morala deliti hišo.
Kako veš s kom živim?
Odvetnik ti je poslal pismo.
Ki si ga seveda odprl.
Leto dni je že minilo...
In zelo sem se trudil, da postanem boljši kot sem bil.
Zelo sem te pogrešal... -Tukaj piše, da bom s prvim Julijem
postala edina lastnica hiše. -Ja, vem.
Ti nista povedala, kajne? Prekleto!
Ti prekleti zgubi sta ti lagali... -Nista zgubi! Moja...
Kaj sta? -Nimaš ju pravice tako klicati.
Trenutno imam nekaj od življenja. Hodim v šolo...
A tako, kaj? -Ja!
Prav nasprotno od ušivega življenja, ki sva ga nekoč imela?
In predvidevam, da si spoznala tudi prava moška v tvojem pravem življenju.
Moška, ki mladim dekletom lažeta, da imata lahko streho nad glavo?
Jebi se!
Dobita morda še kaj zaradi njunih težav?
Izkoristila sta te, Purslane.
Prav tako kot sta izkoristila Lorraine. -Poberi se.
Prav! Vso to pot sem naredil, da bi te videl!
V šolo hodiš. Ta je dobra.
Hočem, da si nekaj zapomneš, Purslane.
Plevel bo vedno ostal le plevel...
Ne glede na to, kako lep je cvet.
To je bilo odlično, Lee. Poberi se!
Kaj hudiča se dogaja?
Najbrž pospravlja.
Zaklenila je vrata.
Pursy! Odpri, draga!
Pursy, midva sva!
Pursy, draga, odpri!
Zaklenila si vrata! -Sem ti rekel, da se bo to zgodilo.
Ne. Zaboga. Kako?
Greva. Potrebuje nekaj časa.
Odidita za vedno!
Že dva dni se ni prikazala.
Vzela je prosti vikend.
Najbrž je izmučena.
Ray mi je povedal, da je prišla zgodaj zjutraj in nekam telefonirala.
Se nam je izmuznila? -Najbrž namerno.
Nisi nama veliko v pomoč v tej težki situaciji.
Saj živiš pri meni, kajne? Če želiš, lahko greš kam drugam.
Vse lahko popravim.
Jutri gre v šolo. Navil bom budilko, vstal zgodaj...
In govoril z njo med potjo.
Vse bo kot je bilo.
Nimamo budilke.
Ljubica, čakali smo te.
Kako se ti zdi? Tvoja najljubša barva.
In ugani kdo vse je pomagal? Ray, Ike in celo Earl.
To bo najverjetneje zvišalo prodajno ceno, tako da, hvala.
Ne vem, kam se ti tako mudi.
Še vedno bomo prijatelji. Le proč od njiju moram.
Veš, da te nista hotela raniti...
Zakaj ne nadaljuješ raje v kuhinji. Sama bom končala s tem.
Draga Purslane.
Počutim se bolje in ne vidim ure, da te obiščem.
Čas nepremično stoji v teh krajih.
Kljub temu pa hiti naprej in veliko ti imam za povedati.
Nenehno ti pišem, a ti nimam poguma poslati svojih pisem.
Tokrat želim, da jih prejmeš in spoznaš svojo preteklost.
Želim, da spoznaš svojega očeta,
a vedi, da sem sama kriva, da te ni spoznal.
Za vaju sem napisala to pesem.
"Moje srce je bilo osamljeni lovec"
Kam bi rada, da odložim kozarce?
Kaj je narobe?
Kako si lahko neprestano govoril o njej, nikoli pa mi nisi povedal za tole?
Je res?
Tvoje petje se je dotaknilo moje duše. Bobby Long.
Vedno sem sumil, toda nikoli mi ni povedala.
Pred njim sem bil z njo.
Potem, ko je prišel Bobby, so se začele težave.
Bobby je bil še vedno poročen.
Nikoli ni vedel kako se je počutila.
Zelo se je trudila, da se očisti.
In ko ji je uspelo, je prišla domov zaradi pomembnega nastopa v Howlin' Wolfu.
Tega?
Datum se ujema.
Rekla je, da te bo pripeljala babica.
A se ni nikoli prikazala. In on, prav tako ne.
Kako nesrečna je bila, ker nista prišla.
"Mojemu dragemu Bobbiju."
"Počutim se bolje in prihajam domov, da ti zapojem svojo novo pesem."
"Prosim, pridi. Želim ti predstaviti nekoga, ki ga ljubim."
To si bila ti, draga.
Ti in Bobby.
Ne morem...
Ne morem verjeti.
Koliko rok te je imelo,
In sovražilo, da si odšla,
Koliko, koliko, se sprašujem,
Izvedel res ne bi rad.
Koliko ustnic te je poljubilo,
In ti vnelo dušo,
Koliko, koliko, se sprašujem,
A izvedel res ne bi rad.
Zakaj še vedno piješ to sranje?
Ubilo te bo. Nisi videl Lorraine?
Včasih se zaradi tebe počutim tako slabo.
Živiš v nekem domišljijskem svetu,
kjer je življenje knjiga in nihče ne prevzame svojih odgovornosti.
Vsak osel ve, da so knjige boljše od življenja. Zato, ker so knjige!
Pursy, draga, kar nadaljuj in bodi zlobna.
Zasluživa si.
Toda ko boš končala, se bomo usedli in pogovorili kot družina.
Kot družina.
Bomo kot družina, ki si jo uničil?
Bomo kot oni?
Ker najbolj čudno je to, da sem jaz tvoja družina, če ima Lorraine prav.
Nisi preštel devetih mesecev?
Nikoli nisem razumela, zakaj je hotela, da živim z vama...
Moj oče si.
Jaz ne...
Si jo ljubil?
-Ja, zelo, toda...
Želim si, da te ne bi nikoli spoznala.
Ne. Ne odhajaj, Pursy.
Ne hodi stran.
Prepozno je. -Ni prepozno.
Zdaj imaš mene, draga. Nisi več sama.
Dovoli mi, da sem ob tebi.
Kaj lahko storim? Povej mi.
Kaj, srček?
Se spomneš, ko sem ti povedala za svoje izmišljene spomine o njej?
Ja.
Najbolj patetično je bilo to, da sem si izmišljala spomine o sebi.
Kot to, da imajo starši veliko zgodb o svojih otrocih.
Kot, "Kaj ni bila Suzie srčkana, ko ni mogla izreči otorinolaringolog?"
Karkoli.
Ljudje se spominjajo veliko neumnosti.
Najbrž imaš tudi ti veliko zgodb o svojih otrocih.
Seveda imam.
Mislila sem, da... Morda...
Sem tudi sama počela kakšne ljubke in smešne stvari, ko sem bila majhna.
Toda v resnici ni bilo nikogar, ki bi me gledal.
Jaz sem bil tam. Srček, jaz sem bil tam.
Vse sem videl. Ne za dolgo, a bil sem tam.
Mi boš pripovedoval o njej? -Ja.
Čisto vsako stvar o njej? -Seveda.
In o meni tudi?
Ker mislim, da zdaj moram res vedeti.
Ja.
Nočem prodati naše hiše. Ljubim jo. Hotela sem le...
Tako jezna sem bila nate.
Žal mi je.
Ne spomnem se kako se zaveže.
Ti bom jaz zavezal.
Sranje, stopalo imaš čisto modro.
Vadil sem s tem čevljem. Stopalo mi je otrpnilo.
Nočem, da se moja hčerka iz kakršnegakoli razloga sramuje svojega očeta.
Kako izgledam? -Odlično.
Kako jaz izgledam? -Kar v redu.
Lasje ti štrlijo.
Tako bo v redu.
Izgledata kot redna davkoplačevalca.
Morda se nisem primerno oblekel. -Dobro izgledaš.
Odprto zadrgo imaš. Gremo, pozni bomo.
Si pripravljen videti našo hčerko maturirati?
Sem, gospod.
To je dan, ko so se nam uresničile želje. -Ja.
Tišina. Utihnite, prosim.
Rad bi, da nazdravimo
moji prekrasni hčeri, Purslane Hominy,
ki je moja zlata deklica.
Malo prej je Cecil omenil, da so se nam danes uresničile želje.
In če pogledam okoli sebe, vidim, da je veliko takih,
ki jim nisem verjel.
Hvaležen sem Bogu, ker ni obupal nad menoj.
In ljubezni otroka, ki bo - če bo Bog tako hotel - to jesen sprejet na kolegij.
In ne na nek nižji kolegij v Vinegar Bendu. Moja deklica je pametna.
Pametnejša od svojega očka.
To je presneto res.
Pursy, draga, tega starega norca si naučila nekaj stvari.
In z veličastnimi besedami T.S. Eliota:
"Ne smemo nehati raziskovati."
"Na koncu vseh naših raziskovanj..."
"Bomo prišli tam, kjer smo začeli..."
"In prvič prepoznali ta kraj."
In prav to si naučila tega starčka.
In za vedno ti bo hvaležen.
Zdaj pa vstani in zaplešiva "Alabama Shuffle".
Zaigrajte tisto počasno pesem, za katero sem vas prej spraševal.
Loviva ribe. Se vidimo tam.
Nekateri ljudje, v določenem obdobju svojega življenja dosežejo kraj, ko ne morejo iti dlje.
To je kraj, kjer se ženske in poklici srečajo s premočnim poželenjem in s tistimi, ki ostanejo nevidni.
"Spoznaj kaj je nevidno in vedel boš o čem pisati."
Tako je pravil Bobby.
Hotel je živeti z nevidnimi ljudmi.
S tistimi, ki gredo vsak dan mimo nas.
S tistimi, v katere se včasih tudi sami spremenimo.
S tistimi iz knjig, ki živijo le v posameznikovi domišljiji.
Bil je človek, ki mu je bilo usojeno iti skozi življenje, ne pa mimo njega.
Človek, ki je bil prepričan, da najbljižja pot do nebes vodi naravnost skozi pekel.
Toda resnica o njegovi hibi,
leži samo v njegovi duši, ki so jo navdušile in pohabile mnoge zgodbe
in poti, ki jo je sam izbral.
Bobbijeva usodna napaka je bila njegova strast do vseh, ki jih je srečal.
In prepričan sem, da če ljudje verjamejo v več vrst pravičnosti,
potem je Bobby Long dobil svojo s pesmijo.
Ljubezenska pesem za Bobby Longa. Lawson Pines.
ČE BIL BI NAGROBNIK MOJA ZGODBA
BILA BI KRATKA IN O MENI
NAPISAL BI NA SVOJ KAMEN
IMEL SEM LJUBEZENSKI PREPIR S SVETOM
ROBERT FROST
Prevod in priredba: Matej Škapin